Az életem, oly rendezetlen, hogy eszem ágában sincs rendezni soraimat * )
Tudom, hogy nem bújhatok a nem tudom mögé. Pedig vastag falak mögé űzött a csend.
Ahogy megkerülöm a házat, mindig akad egy kibúvó.
Elejtem a kártyákat, és kibontakozik a sor. A szív vigyáz rám, de megszakad. A pikk vére, szivárvány = fenn tartja a látszatot. Betűkülönbségre. A kár/ó/ a cigány férfi bennem, csendes és hallgatag. A treff miatt szimplán nem tudok leszokni a cigarettáról..
Ha elfelejtek bánkódni, megromlik a saláta. De mi az ami tartós? A kedvem NEM.
Ami bennem szorít, nem tanul de a nevemen szólít. Nem menekülök, akár a rágóim. Belém ragadtattam magam. De vajon lelkiismerem?
Kell 1 strici pofon a lelkemnek. De ne öljetek meg. Vagy ha igen, az emlékem szeressétek.
Bocsánatot kérni sosem fájt. Élni igen.
Ha megpróbálnánk kiszámítani, hogy a betűk mennyit érnek…ha a szavak hamisak sokat érnek?
Ha veszítek megszólalhatok?
Nekem egy családtagom szenved ebben a betegségben. Ez a hozzátartozóra is komoly lelki terhet ró. Abban a reményben írok ide, hogy talán valaki idetéved, aki szintén hozzátartozó és egymást tudjuk segíteni, bíztatni, lelkileg támogatni…
Köszönöm!
LOL![](http://r3aper.uw.hu/pics/sm/bigsmile.gif)